- Dette har skjedd: - Jeg er snart tilbake.
- Du kan få et normalt liv. - Velkommen.
- Er det betal-tv? - Micah er et geni.
Gi meg pengene!
Ando, jeg skriver til deg fra mitt livs største eventyr.
Ando, jeg har truffet Japans vakreste kvinne noensinne.
Jeg beklager, Ando. Jeg kan ikke komme hjem. Ikke enda.
Du innser ikke verdien din for oss. Du er en del av familien.
- Jeg klarer det ikke. - Så lenge jeg lever, er du sikker.
- Peter! - Her er det du hadde på deg.
Skal du åpne den, eller?
Nakamura og Petrelli. Faren min kan være morderen.
- Jeg skal finne faren din. - Hvilket nummer?
- Ni. - Bra. Stikk nå.
- Han ser meg. La meg være! - Vær så snill, våkn opp.
Stilt overfor våre verste mareritt har vi få valg:
Kjemp eller flykt.
Vi håper å finne styrke til å motstå redselen, men flykter likevel iblant.
Tenk om marerittet forfølger oss.
Hvor kan vi da gjemme oss?
- Når våkner hun? - Jeg vet ikke.
- Hun må på sykehus. - De kan ikke gjøre noe.
Tror du faren min forårsaket dette?
Hun fant ham for deg, og etterpå ble hun slik.
Hun var så redd. Jeg burde ikke ha spurt henne.
Nei, men nå vet du hvor han er. Du er nødt til å dra.
Vi må vite hva han gjorde og avbryte det.
Du har adressen hans. Hun så til og med døren.
- Vi har ikke møttes på 25 år. - Molly møtte sitt mareritt.
Gjør det samme for henne. Jeg gjør det jeg kan.
Jeg vet ikke hva saken gjelder. Hvorfor var han på bildet?
Og Angela Petrelli. Hun kjenner ham.
Du kommer til å bli bra.
Jeg lover.
Jeg skulle låse da han kom.
Han dyttet seg inn og truet med pistol. Så fløy han gjennom vinduet.
- Slo du en bevæpnet mann? - Jeg antar det.
Det var kanskje et spark. Det gikk så fort.
Var det han?
Han heter Lonny Stills.
Han har ranet tre kjappmatsteder denne måneden.
- Som jeg sa, er det uklart. - Jeg vet at du ikke vil tyste, -
- men skal jeg kunne arrestere fyren, må noen identifisere ham.
Jeg kan dessverre ikke gjøre det.
Jeg kan ikke hjelpe noen som ikke vil hjelpe seg selv.
Ring meg om du skifter mening.
Stenger du alt?
- Det er midt på ettermiddagen. - Jeg trenger en pause.
- Jeg kan bli vant til dette. - Sikkert.
Kunne en fyr som skyter strøm ut av hendene slå seg til ro her?
Det passer nok ikke deg.
- Hvorfor ikke? - Du husker ikke fortiden din, -
- men du har en. Er du ikke nysgjerrig på den?
Jeg har en side jeg ikke kan styre. Jeg bør kanskje ikke grave.
Jeg vet hvilken type du er.
Du er god tvers igjennom. Det kassen måtte inneholde, vil bekrefte det.
Du ville ikke at jeg skulle se i den.
Bare fordi du ikke hadde kysset meg enda.
Så du er ferdig med meg nå?
Nesten.
En kjekkas som du har sikkert folk som leter etter deg.
Venner, en kjæreste...
La dem lete.
Som jeg sa, finner du ham ikke der inne.
- Men du er sikker på at det var han? - Ja.
Han var der. Han visste ikke hvordan han kom dit eller hva han het.
- Vet du hvor han er nå? - Det kommer an på. Hvem spør?
Bare jeg.
Firmaet jeg jobber for, vil han skal unngå problemer. Peter er farlig.
Jeg vet det.
Han er i byen på Wandering Rocks Pub.
Hei! Om han er så farlig, hvorfor sendte de da en liten jente alene?
Jeg kan ta vare på meg selv.
Få henne hit.
- Du avhørte moren min uten meg! - Hun sa ingenting.
Så klart ikke. De beskytter hverandre.
Jeg lar henne ikke sitte uskyldig i fengsel.
Ikke jeg heller. Jeg skal til Philadelphia og besøke faren min.
Jeg blir med. Dette er ikke akkurat en offisiell politisak, -
- så ingen av oss er er der offisielt.
Du skjønner ikke. Faren min gjorde noe med Molly. Hun er ille ute.
- Kom hit. - Gjorde hva?
Han kom inn i hodet hennes. Jeg vet ikke hvordan, men alt hører sammen.
Det kan være farlig.
Jeg kan ta vare på meg selv.
Jeg må gjøre dette.
La meg bli med.
Greit. Vi kommer nok fortere fram, siden du kan...
- Jeg er ikke noe fly. - Kutt ut.
Jeg må snakke med ham. Alene.
Fortell det du sa til meg.
En amerikansk jente spurte guttene på kaia om en spesiell container.
- Sa hun hva hun lette etter? - Ja. Deg.
- Ingen fare. Jeg kan nok hjelpe deg. - Det er problemet mitt.
Ikke etter det jeg så mellom deg og søsteren min.
- Du bryr deg om henne, hva? - Hun er det eneste som betyr noe.
Hun har en leilighet. Bli der til jeg ringer. Vi tar hånd om vennen din.
- Jeg klarer dette selv. - Jada. Jeg har sett hva du kan.
Men jeg har en investering i deg. Ingen blondine skal skremme meg.
Gå nå. Ikke fortell dette til Caitlin. Da blir hun bare urolig.
Monica.
- Nå? - Hva mener du med "nå"?
Hva var det for noe?
Jeg vil slippe hevn, så jeg sa han ikke var kjent.
Jeg mener det flyvende karatesparket ditt.
Å ja. Det der.
Mr Lamont har aldri sett noe lignende. Hvordan gjorde du det?
Og framfor alt, hvorfor gjorde du det?
Jeg vet ikke. Jeg vet ingenting lenger.
Alt er ubegripelig.
Men... hvor lærte du å...?
Jeg tror... at det var på tv.
Det skjer noe med meg, Camille.
Kroppen min gjør ting før hjernen vet hva som skjer.
Det med tomatene i går, og nå dette.
- Det er som om... - Hva da?
Jeg var eslet til å bli noen.
Den første i familien som gikk på college.
Se hva det ble til.
Blås i det. Jeg må bare komme meg hjem og sove.
Monica...
Alt vil bli bra.
- Greit? - Ja.
Jeg håper det.
- Her er det. Molly sa at han var her. - Hva er planen din?
- Jeg vet ikke. - Han skremte jenta di og moren min.
Bestem deg. Trekk pistolen.
Kom igjen.
- Hvordan går det? - Da jeg var 13, stakk faren min.
Vi har ikke hatt noen kontakt.
Jeg har lurt på hva jeg skal si til ham. Jeg kan ikke engang banke på.
- Vær så god. Det er ikke slektstreff. - Jeg vet det.
I dag er han en mistenkt. Trekk pistolen.
Politi! Åpne!
- Hvem i svarte er du? - Slipp geværet, så sier jeg det.
Parkman...
Matt? Herregud.
Hva gjør du her?
- Slipp geværet! - Fortell hva du gjør her!
Hvorfor er du i Molly Walkers drømmer?
- Hva vet du om mordet på Nakamura? - Hvorfor verner Angela Petrelli deg?
- Vent! Er du politi? - Ikke akkurat nå, så begynn å snakke.
Ingen fare.
- Dere tar feil! - Så hvorfor veiver du med geværet?
På grunn av det der. På skrivebordet.
De vil drepe meg også.
Fortell om Molly. Hun kaller deg Marerittmannen.
- Hun leter etter meg. - Ta tilbake det du gjorde.
- Beklager. Jeg beskytter meg. - Fra hvem?
Hvem av barna hennes er du? Du er politikeren, ikke sant?
Hun er fengslet for mordet på Kaito. De fikk samme trussel-
- tatt fra samme fotografi. Alle dere hørte sammen.
Foreldrene dine, Kaito, Linderman og jeg møttes for flere år siden.
- Vi trodde vi kunne redde verden. - Alt du vil redde, er deg selv.
Er du fortsatt sint?
- Liker du å se meg i håndjern? - Ja, det begynner å føles bra.
Les tankene hans så vi kan stikke.
Hva sa du?
Kan du lese tanker?
Virkelig?
Gjør det, da.
Sett i gang.
Gjør det ikke vondt?
- Hvordan vet du det? Leser du tanker? - Vi to er ikke så ulike likevel.
Kom igjen. Lås opp håndjernene.
Jeg skal fortelle alt jeg vet. Jeg lover.
Er det ikke herlig? Vi har en musiker i huset igjen.
Ingen har rørt det siden moren min døde.
- Beklager. Farmor ga meg lov. - Det går bra. Spill gjerne videre.
Du savner moren din dypt, hva?
- Ja, det gjør jeg. - Jeg savner min også.
Hun har det sikkert bra og savner deg like mye.
- Hun sa ikke hvor hun skulle. - Husk at hun bryr seg om deg.
Nye ting kan være skumle.
Mamma sa alltid: " Gud gir oss ikke noe vi ikke kan takle."
- Spiller du også piano? - Nei. Jeg lærte meg det aldri.
Om du ikke spiller, hva var da det der?
- Ja? - Hvor har du vært?
- Jeg er på jobben. Hvordan det? - Molly blir stadig dårligere.
- Hva skal jeg gjøre? - Få henne på sykehus.
Hva skal jeg si til dem? Jeg tar henne med til firmaet.
Hva? Det er jo dem vi kjemper mot!
Ellers dør Molly. De kan forstå hva som skjer.
Ikke gjør det. Lar man dem ta det man bryr seg mest om, sitter man i saksa.
- Ikke glem hvem sin side du er på. - Jeg er på hennes side.
Du må fortelle alt. Alle forbrytelser, alle du har jobbet med.
Jeg beklager at jeg stakk. Det var ikke lett. Jeg må si det.
Da jeg oppdaget at jeg kunne lese tanker, ble jeg fristet.
At du er politi gjør meg stolt.
- Bare svar på spørsmålene. - Du sa dere prøvde å redde verden.
- Hvordan? - Gavene kom plutselig.
Vi fant hverandre som om vi hørte sammen.
Vi følte oss uovervinnelige. Noen gjorde som de ville.
- Jeg prøvde å stoppe dem. - På hvilken måte?
Det vi kan gjøre, begynner bare med tankelesing.
Så blir det veldig mye mer.
- Hvordan da? - Jeg kan ikke forklare det.
Vent litt.
Du skal få se noe. Det hjalp meg å forstå. Det er fra den tiden.
Det er her inne. Kom nå.
Matt?
Matt!
Pappa! Hva er det som skjer?
Hva pokker skjer? Hvor er jeg?
Dette er umulig.
Vi reddet byen.
Slipp meg ut! Jeg skal ikke være her!
Ingen skal være her.
Sov godt.
Utrolig.
Blekket og pergamentet er visst autentiske.
- Hvor fikk du det fra? - En venn etterlot meg dem.
Disse er mer skadet. Jeg må få vite hva det står.
Kan du hjelpe meg, er du snill?
Å være den første som får lese disse...
- Jeg tror jeg kan hjelpe deg. - Takk, sir.
Slik, ja.
Skal vi se...
Kjære Ando...
Det er et vanlig navn.
Jeg kan knapt tro at jeg hjelper Takezo Kensei-
- med prøvelsene jeg har lest om.
De sinte roninene, Frostfossen, Den eneste karmosinrøde peonen.
Med hver prøvelse kom vi nærmere å redde faren til Yaekos.
Det er som å bo i en eventyrbok...
... men mer slitsomt.
Har dere det? Det siste kartet til Hvitskjeggs leir?
Nå kan vi finne Hvitskjegg og redde faren din.
Alt gikk etter planene.
Redningen og den gryende kjærligheten mellom Kensei og Yaeko.
Monica.
Jeg vet hva som skjedde med pianoet.
- Jeg er vel et musikalsk geni. - Eller noe annet.
Jeg har hatt et par slitsomme dager.
Et par slitsomme år, faktisk. Jeg skal legge meg og sove det vekk.
Monica.
Husker du at jeg sa jeg kunne fikse betal-tv?
Jeg løy.
Hvordan...?
Hvordan gjorde du...?
Jeg tror det ligger i slekten.
Kanskje ikke akkurat som jeg, men...
Faren min kunne gå gjennom vegger.
- DL? - Ja.
Og moren min... Henne skal vi ikke snakke om.
Jeg tror det som hender deg, er noe slikt.
- En tegneserie? - Ja.
Dette er St. Joan. Hun er en muskel-mimiker.
En etteraper. Hva hun enn ser, kan hun gjøre.
Som du gjorde med meg og pianoet.
Etteraper?
Etteraper.
Se på denne. Jeg burde ikke kunne sånt.
Jeg så det på tv.
Herregud.
Om dette virkelig skjer deg, burde vi kanskje teste det.
- Jeg hadde ingen alternativer. - Du valgte rett. Vi gjør alt vi kan.
Imens trenger noen andre vår hjelp. Vi vil at du skal hente henne.
Skal jeg ut i felten? Molly trenger meg.
Molly er høyt prioritert her, men du må hjelpe andre som henne.
Og du vil trenge denne.
Bruker dere strømpistol for å hjelpe folk?
Det er standard for sikkerhets skyld.
Alle kan ikke styre evnene sine.
Det er lettere å be om tilgivelse enn tillatelse.
Niki?
Hva i svarte er det som skjer her?
Vil du prøve noe virkelig kult, som en kick-flip?
Slam dunk?
Tja... Jeg var alltid elendig i totaushopp.
Vil du noe, damen?
Ja, jeg vil hoppe inn.
Og ikke kall meg "damen".
- Det er ikke mye. - Jeg sover i en pub.
- Maler du? - Jeg gjør det for å koble av.
De er fantastiske.
- Du er flink. - Kidnapper du meg så du kan rote?
Slutt ikke å like meg når mystikken dør.
Jeg... ville bare se hvor du bor.
- Kanskje ligge i en ordentlig seng. - Ingen hindrer deg.
- Hva ser du på? - Ingenting.
- Så hva tenker du på? - Du hadde rett.
Uansett hva eller hvem jeg er, så må jeg konfrontere det.
Ingenting jeg finner i boksen endrer noe.
Hva livet mitt enn var, er det her jeg vil være nå. Med deg. Greit?
Greit. Sett i gang da.
"Peter Petrelli"?
Jeg er fra New York.
Du stakk av. En enveisbillett New York - Montreal.
- Hvem er det? - Om jeg visste det.
Ingenting forklarer hvordan jeg kom hit eller hva jeg skal gjøre.
Hva er det?
Peter?
Herregud. Peter?
Jeg har aldri vært på en irsk pub. Har dere haggis?
Det er Skottland, kjære deg. Vi har gryte. Og skjell. Og gryte.
Men jeg stenger nå.
Jeg håpet du kunne hjelpe meg.
- Jeg ser etter en fyr... - Pass på etter en fotballkamp.
Da er guttene med på hva som helst.
Han heter Peter Petrelli.
Jeg har aldri sett ham.
Har du aldri sett ham?
Nei.
Greit. Takk.
Greia er den at jeg snakket med litt folk på kaia.
De sa at de så ham her inne.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Enten lyver du, eller så lyver alle de andre.
Det er vanskelig å avgjøre hvem som lyver.
Som jeg sa, kjenner jeg ikke denne Peter.
Var det alt, eller?
Jeg antar det.
- Leit jeg ikke kunne hjelpe deg. - Ja.
Det synes jeg også.
Du skremte oss virkelig.
Jeg beklager det som skjedde før. Jeg har det mye bedre nå. Takk.
Vi visste det ville bli vanskelig. Du har en fryktelig sykdom, -
- men vi skal sørge for at du blir frisk. Det lover jeg.
Takk.
Jeg skal ta deg vekk herfra. Du er en fange, Niki.
Det er jeg ikke.
Jeg kom hit frivillig. Jeg overga sønnen min for å kunne komme.
Jeg er syk.
Jeg trodde ingen ville forstå problemene mine, hva jeg har gjort, -
- hva jeg er i stand til.
Disse er de eneste som kan hjelpe meg.
Nathan.
Peter?
Peter, jeg visste det! Jeg visste du kunne overleve...
Du.
Du kan ikke flykte fra meg.
Baby. Dere må få ut babyen herfra!
Hallo!
Janice? Hva gjør du her?
Er det...? Janice, er barnet mitt?
- Du sa jeg ikke var faren. - Men du leser tanker.
Du så sannheten, men du stakk likevel.
Nei. Nei, jeg visste det ikke!
Du forlot ham. Akkurat som faren din forlot deg.
Akkurat som du vil forlate Molly.
Nei! Nei, Janice!
Janice! Hallo!
Du er ingen helt. Alle døde på grunn av deg.
- Vi må stoppe det. - Du kan ikke det.
Du søker ikke frelse, men uvitenhet.
Kom, så går vi til kanten. Du vil ikke føle noe. Det gjør du aldri.
- Du kjenner ikke meg. - Jeg er du.
Hold opp, Nathan.
Våkn opp, Nathan.
Våkn opp, Nathan. Våkn opp! Nathan!
Våkn opp, Nathan. Våkn opp!
- Hva skjedde? - Han er Marerittmannen.
Du stoppet det.
Hvordan gjorde du det?
Jeg vet ikke.
Han er borte.
- Hva leter du etter? - Vi må vite hvor han dro, -
- hvorfor han gjør dette, noe... - Hva da?
Jeg visste at han var upålitelig.
Vet du hvor han er på vei?
Det er Bob. Han er en av dem.
- Han styrer firmaet. - Ikke så mye lenger. Han er neste.
Vi skulle kjempe mot Hvitskjegg og redde faren til Yaeko.
Historien var på rett spor. Men kampen skulle bremse kjærligheten.
- Vi er nær leiren. - Da bør Yaeko vente her.
Bli her, Yaeko. For din egen sikkerhets skyld.
Faren min ga meg sverdtrening. Jeg har ikke planer om å bli.
Jeg hjelper dere å redde ham.
Som du vil, min elskede. Vi skal beseire Hvitskjegg sammen.
Først skal vi bare beseire hele hæren hans.
Ja, Ando. I kveld skal vi angripe.
Vi tre mot en hær. Jeg frykter...
Frykter hva?
- Hva står det videre? - Jeg kan ikke lese de ordene.
De er fortsatt for skadet. Jeg trenger mer tid.
Men jeg må vite hva som skjer videre.
Med hæren, med Yaeko!
- Overlever Hiro? - Hvordan skal jeg kunne vite det?
Det der er utrolig.
Ja. Jeg vet det.
Men hva tror du det betyr å ha krefter som dette?
- At vi er spesielle. - Men hvorfor?
Jeg har bedt til Gud om å få veiledning-
- og at Han skal vise meg hva jeg skal gjøre med livet mitt.
- Av alle ting Han kunne gitt meg... - Kanskje vi skal gjøre noe med dette.
Jeg skulle ønske jeg visste hva.
Det er på tide at du legger deg.
Du... Dette er vår lille hemmelighet, ikke sant?
Greit.
Jeg vet det er skummelt først, men dette er noe bra. Jeg lover.
Jeg vil bare ha svar. Det er alt.
- Monica Dawson? - Ja.
Jeg er dr Mohinder Suresh. Kan jeg komme inn?
- Kan jeg hjelpe deg? - Du lurer nok på hva som skjer deg.
Jeg kan forklare det.
Hei. Ja, jeg har det fint. Været kunne vært bedre.
Ikke enda, men det skal jeg. Han er her.
Jeg måtte improvisere litt.
Nei, jeg måtte bare bruke mine overtalelsesevner.
For... Nei, det var bare en fyr.
Og jeg...
Greit, jeg drepte ham. Spiller det noen rolle?
Hva mener du? Nå?
Dette er mitt oppdrag, og jeg har ham nesten.
Men om jeg lover å ikke...?
Da så. Jeg drar hjem nå.
Beklager, pappa. Det vil ikke skje igjen.
- Hva skjedde? - Jeg vet ikke.
Du kan visst male også.
- Malte jeg det der? Hvordan? - Hvordan skyter du lyn?
Øynene dine sluknet og du var ikke til å stoppe.
Før dette var ferdig.
- Er det vi to? - Kanskje.
- Hva kan dette være? - En kirke?
Veiskiltene er på fransk.
Montreal, kanskje. Som flybilletten.
Hallo?
Hva?
Ricky! Ricky!
Herregud. Ricky. Ricky.
Se på meg. Dette er min skyld. De lette etter meg.
Nei, nei, nei.
Jeg skal finne dem, greit?
Jeg kan ikke gjemme meg lenger.
FORTSETTELSE FØLGER